Sledi resnična zgodba …
DO ZADNJEGA DIHA
Prevod: RETAiL Tehnična Obdelava: WWW.BLiNK.si
VŠEČKAJTE NAŠO FACEBOOK STRAN: Crazy Srbin Production
Ljubi bog!
Nimaš šans.
Zakaj pa ne? –Razvpita lomilka src je.
Jo poznaš? –Ne, poznam pa njena brata.
Nikar. Nehaj. Ne morem te gledati.
Božanska je!
Opravičujem se! Jaz sem kriv!
Kam greva?
V Maidenhead. Krasno gostilno poznam ob reki.
Tole ni podobno krasni gostilni ob reki.
Ne. Očitno sva se izgubila.
Kakšno presenečenje!
Diana, ne moreš se poročiti z njim. Dejansko je tujec.
Večji kot midva?
Ni ravno prida? –Sploh ima kaj denarja?
Ne. –Izbiraš lahko.
Pa Hugh? Nima dvorca na Škotskem?
Sicer pa, kdo želi živeti na Škotskem?
Utihni že! Razmišlja o življenju v Keniji!
Ne govori mi, naj utihnem!
Diana?
Prosim, nehaj se vrteti in se osredotoči.
O tvoji prihodnosti govorimo.
O tvoji bodoči sreči.
Dejstvo je, da vem, da je to tisto pravo.
Kenija, 1958
Si dobro? –Sem, dragi. In ti?
Ta je s posestva Milima. Blažji vonj, ima pa globino.
Kaj ti piješ? –Nairobijski čaj, ki je pretemen za domači trg.
Soproge po navadi ne hodijo kupovat čaja, ga. Cavendish.
To je Robertov posel. Več bi rada vedela o tem.
Robin, s čim se dejansko ukvarjaš tu?
Mešetar s čajem sem.
Zbiram čaj in trgujem z njim.
Za to so potrebne določene veščine.
In kaj počne Diana med tvojim mešetarjenjem?
Z mano gre. –Mojbog, kako nedostojno!
Všeč mi je.
Bog je dal moškim službo, da imamo ženske malo časa zase.
Rada sem z Robinom. Čisto znosen je.
Nisem opazil.
Tom mi je velika uganka.
Colin se sprašuje, kako je Robinu uspelo ujeti Diano.
Ja, to nas vse zanima. –Kaj pa vem. Dragi, kako ti je uspelo?
Slišite?
Kaj?
Ničesar ne slišim. –Točo tako.
Kot zora stvarjenja.
Za preživetje tu potrebuješ vero.
Don, kako lahko to rečeš?
Zdravnik sem. –Verjamem v moč svojega uma.
Ste slišali za zapornike na otoku Kome?
Med uporom Mau–Mau?
60 jih je bilo. Vsi so se gnetli v majhni pločevinasti koči.
Stražar jim ni dovolil ven.
Mau–Mau je pozneje rekel: "Prav, svojim možem dovolim umreti."
Prihodnje jutro je bilo vseh 60 mrtvih.
Kako? –Moč uma.
Odločili so se umreti.
Z obrazi so se obrnili k steni
in umrli.
Jaz bi se najbrž odločila živeti.
Novico imam. –Ja?
Ja, pravzaprav je kar zoprno.
Ne bom se mogla več zabavati.
Za kaj pa gre?
Otroka bom dobila.
Nekdo je pa vesel.
Ja.
Zelo vesel.
Najboljša novica, kar sem jo slišal.
Odkar sem te zasnubil in si pristala.
Vendar me nisi zasnubil, ne?
Da nisem? –Ne.
Rekel si, da se moraš poročiti pred odhodom v Afriko.
Drugače boš postal domorodec. –Res je.
Vseeno si pristala, ne? –Očitno sem.
Ojoj!
Hvala.
Britansko veleposlaništvo, Nairobi, 1959
Bo Robin spet zdelal Colina?
Ne. –Ne?
Pridi, zamudila bova.
To! Igra, Robin!
Noro! –Colin, bravo!
Nisem mislila, da bom to doživela.
Morda je čas, da se tudi me malo spotimo.
Ljubi bog! –Pojdimo. –Ne morem verjeti.
Tudi jaz ne morem verjeti.
Hvala. Se vidiva pri čaju. –Odlično sojenje.
Skrivaj si vadil.
Mislim, da sem ti prvič v življenju vzel set.
Daj še eno. –Ne.
Nehal bom, dokler še stojim.
Povedati ti moram, da je občutek odličen.
Zdaj vem, kako si se počutil vsa ta leta.
Čudovito je, ne?
Poglej! Kaj se dogaja?
Kakšne naprave so to? –Mary.
Fantastična si.
Mojbog, Katherine. –Robin bo pokazal, kaj zna.
Kaj pa je to? Kaj počneš?
Predstavljaj si, da plešeš.
Kakšen pa je namen? Da si videti neumno?
Ne, čvrst trebuh dobiš. –Mary je čudovita.
Ljubi, migaj z boki. Tako, ja!
Je to vse? Je to namen?
Da za zabavo migaš z boki?
Če nočeš povešenega trebuha. –In nihče se ti ne pridruži. Sam vrtiš.
Poglej, no!
Tako, ja!
Si dobro? –Sem.
Preveč sem igral tenis. –Si dobro?
Preveč tenisa za danes. Vse je v redu.
Dobro ti je šlo. –Ti si kriv.
Zdaj bo poskusil tudi dvorni norček.
Pijače sem potreben.
Še enkrat bom poskusil.
Si dobro?
Ja, dobro sem.
Kakšen je načrt?
Thomasa sem prosila, naj me odpelje domov,
ker me je Don spet začel brcati.
Kar naj. Tudi mene bi moral brcniti.
Si res dobro?
Ja, samo ta nosečnost.
Sklepi me bolijo. –Res?
Ubogi Robin. Moji sklepi so v redu.
Zanimivo. –Ker nosim sam večino teže.
Res. –V tej nosečnosti.
Greš z mano?
Ojoj, ne. Imam …
Jutri zgodaj imam sestanek, zato sem nameraval prespati tu.
Colin.
Colin?
Colin? Oprosti.
Oprosti, prijatelj.
Oprosti, slabo se počutim. –Grozno zgledaš.
Roka me zafrkava.
Pomagal ti bom.
Dvigni desno roko.
Levo roko.
Noge.
Ne morem se premakniti.
Kaj se dogaja? –Takoj prinesite led.
Ne morem dihati. Ne morem dihati.
Izgubljamo ga. Takoj mora na respirator!
Robin! Nekako ti moramo dati kisik.
Zarezati bomo morali.
Don. –Diana.
Kako je? –Stabilen.
Prebuja se.
Tu je.
Pozdravljen, ljubi.
Glas ne gre več skozi glasilke.
Zato ne more govoriti.
Pravi, da je tole malce zoprno.
Iz zraka vdihneš kapljice virusa otroške paralize.
Enako, kot bi se okužil s prehladom.
Pride v krvni obtok, v centralni živčni sistem,
kjer napade večjo skupino celic v hrbtenjači.
Zato postaneš kot punčka iz cunj.
Ne moreš premikati ničesar od vratu navzdol.
Niti dihati ne moreš sam.
Dobro. In …
In kako dolgo bo tak?
Paraliza je nepovratna.
Dober respirator ga lahko nekaj časa ohrani pri življenju.
O mesecih govorim.
Povej mi, kako lahko pomagamo.
Se želiš vrniti domov?
Po otrokovem rojstvu.
In Robin?
Tudi on.
Se zavedaš, da …
Videl sem ogromno ljudi, ki so se okužili s poliomielitisom.
Dobra novica je, da ne živijo dolgo.
Diana, to ni kaj prida življenje.
Anglija, 1960
Počasi. Previdno z respiratorjem.
Ne vlecite cevk.
Nežno.
Ne vlecite cevk.
Diana.
Ja. –Ga. Cavendish?
Ja.
Res mi je žal, vendar zdaj ni najboljši trenutek.
Soprogu smo morali dati zdravila. Raje se oglasite jutri.
Ne moti me, če spi. Samo videla bi ga rada.
Ne zdi se mi pametno.
Vaš soprog je v začasni depresiji.
Vseeno bi ga rada videla.
Žal mi je, vendar pa vas ne želi videti.
Oprostite.
Takole. –Tid.
Sama bom zmogla. Ni pošteno, da pričakujem to od tebe.
Zakaj ne? –Vse je v redu.
Tudi tebe sem pazila, ko si bila otrok.
Gre za to, da žal nimava veliko denarja.
Imam nekaj prihrankov, nimam pa prihodkov.
Pozabi na to.
Tvoja družina je moja družina.
Vesela sem, da sem spet z vami. Gremo.
Takole, mladi mož.
Pojdimo.
Pridi.
Ma.
Mu.
Me.
Rekel je "mi".
Zrak. Je prva beseda zrak?
Ali rak?
Pusti me ležati.
Saj že leži.
Oprosti, Robin. Najbrž se ti zdiva grozna prijatelja.
"Pustite me umreti?"
Pogovor z Robinom me spominja na igrice na zabavah, kjer ni pravil.
Dobro, da sta ga prepričala reči kar koli.
No, ja. Rekel je …
Rekel je: "Pustite me umreti."
Ne moremo, ne?
Misliš, da ne smemo pomisliti na to ali da ne bi vedeli, kako?
Najbrž oboje. –Tako ali tako je vseeno.
Govoril sem z zdravnikom in ni hotel niti slišati.
Tega ne počnejo.
To ni lepa smrt. Več kot minuta agonije.
Ne, nočem tega.
Seveda ne.
Tudi ti imaš svoje življenje.
Smeš misliti nase.
Kar veselo. Dobro nam gre.
Ga. Cavendish,
vesel sem, da vas lahko obvestim o napredku.
O napredku? –Učimo se požirati.
Res?
Pomembneje je, kot se sliši.
Zdaj imamo napihnjeno manšeto okoli cevke za traheotomijo,
da hrana in pijača ne bi zašli v sapnik.
Ko bomo začeli spet požirati, jo bomo umaknili
in zrak bo lahko spet prišel v grlo.
Takrat bova lahko znova govorila.
Pričakujemo tudi druge napredke?
Žal bo to hkrati vrhunec uspeha.
Kako sva danes?
Želiva si, da bi bila mrtva. –Odlično.
Dobro jutro, Paddy.
Ne more še naprej živeti brez imena,
zato sem mu dala ime Jonathan.
Upam, da ti je prav.
Niti pogleda ga ne.
Ne prenese pogleda nanj.
Ne veš tega.
Vem.
Vem vse, kar misli.
Vsakič, ko pridem, upam, da se bo spremenil.
Pri koncu sva. –Vendar ne more niti pogledati sina.
Odlično.
Poznal sem starega duhovnika,
resnično poduhovljenega.
Govoril je:
"Bog najbolj ljubi tiste, ki najbolj trpijo."
Ne moremo vedeti, kaj misli Bog,
lahko pa smo prepričani, da je vse, kar se zgodi,
del njegovega načrta.
Oprosti, nisem slišal.
Pridite bliže.
Seveda lahko pridem bliže.
Šel bom.
Očitno nisi vernik.
V kaj pa naj bi verjel?
Bog je cepec.
Ne, prijatelj.
Bog je šaljivec.
Poglej, kako je zrihtal naju.
Kako lahko tako živiš?
Navadiš se.
In če se ne bom navadil?
Vedno je izhod.
Kot je odšel Pete.
V lastnem zaboju.
Robin.
Zakaj prihajaš kar naprej sem?
Niti sama ne vem.
Od mene nimaš nobene koristi.
Pusti me zgniti.
Ne bi lepo zgledalo.
In izkazalo se je,
da te ljubim.
Ne ljubiš tega. Ne moreš ljubiti tega.
Očitno lahko.
Vendar ne želim tega.
Ne razumeš?
To mi otežuje položaj.
Ja, vidim.
Vem, raje bi odnehal.
In hudičev stroj …
Ki diha namesto mene.
Očitno boš moral še nekaj časa ostati, ne?
Žal mi je.
Meni pa ne.
Želim, da te Jonathan spozna
in morda …
Morda ti lahko malo olajšam življenje.
Ne želim, da je to zate dolžnost.
Ja, prav.
Prav.
Vse to že veva.
Ne more biti huje, kot je.
A ne morem prihajati
in te poslušati, kako želiš umreti.
Nisi mrtev.
In je, kar je.
Robin.
Gotovo ti lahko malo olajšam življenje.
Spravi me od tod.
Žal to ne pride v poštev.
Žal mi je.
Je že kdo poskusil?
Nihče s stopnjo invalidnosti, kot jo ima vaš soprog,
kjer koli na svetu, ne more živeti zunaj bolnišnice.
Toda gledala sem, kaj počnejo sestre.
Če bi imeli doma dihalni aparat,
bi po mojem moralo delovati.
Dovolite, da vam pojasnim.
Vaš soprog je živ samo zato, ker namesto njega diha aparat.
Če ta aparat odpove,
bi vaš soprog preminil v manj kot dveh minutah.
Oprostite, ker sem kruto iskren.
Sem bil jasen?
Žal mi bo, ker po tolikih letih odhajam.
Toda od Maurieline smrti se nikakor ne morem znajti.
Težave ti uidejo z vajeti.
Ja.
Veliko dela je treba. Je streha trdna?
Delno.
Zakaj je toliko oken zazidanih?
To so moje sobe.
Muriel je rekla, da tako varčujeva pri ogrevanju.
Resno?
Veliko dela je treba, a bi lahko bila primerna.
Gre za to,
da nimam 12000 funtov.
Niti približno toliko.
Sprejel bi 11.
Ali samo 10.
Komaj 7000 vam lahko dam.
Sedem tisoč? –V gotovini.
In za vselej bi se znebili hiše.
In Muriel.
Resno? –Ja.
Ste dobro spali?
Dobro ste videti.
Dobro jutro, dragi.
'Jutro, Margaret. –Pri koncu sva, ga. Cavendish.
Lahko kako pomagam?
Seveda lahko.
To je kot sesalnik.
Smem poskusiti?
Izvolite.
Samo … –Dobro.
V redu je.
Oprosti. –Dovolite meni.
Mislim, da bom zmogla, ko se navadim.
Zakaj bi to počeli, ga. Cavendish?
Dr. Khan, z Robinom bi vas želela nekaj vprašati.
Ne, Robin?
Delujejo takšni dihalni aparati samo v bolnišnicah?
No, to je samo stroj. Vključite ga in dela.
Zakaj sprašujete?
Robin bo odšel iz bolnišnice.
Se zavedate tveganja?
Ja, se.
Lahko umre.
Robin.
Ali bom še naprej živel tu
ali pa bom odšel in morda umrl?
Ja.
Kaj še čakamo?
Gor. –Jaz pa sem mislil, da dol.
Ne, dvigni svoj konec, da lahko spustiva posteljo.
Težko je.
Na levo. –Saj grem na levo!
Oprosti, na tvojo desno.
Torej bo Robin na takšni postelji?
Dianina postelja pa bo ob njegovi?
Ja, tako želi.
Robin bo imel zagotovo negovalko.
Ne bo je imel.
Samo Diano.
Mislim …
Ne more biti ves dan in vso noč ob njem.
Včasih mora na stranišče, ne?
Mene ima.
Pet funtov stavim, da ne boš preživel.
Kaj pa dobim, če preživim?
Pet funtov, butelj!
Velja.
Pripravljeni?
Nasvidenje, prijatelj.
Vso srečo, Robin.
Nasvidenje, Patty. Pridem po petaka.
Pogrešal te bom.
Kam pa vi?
Soproga peljemo domov.
Nisem vam dovolil tega.
Je to mogoče zapor?
Sem vaš zapornik?
Kaj pa se greste?
Pacient tako želi.
Pozna tveganje.
Takoj ga odpeljite na oddelek.
Diana, pokliči policijo.
Povej jim, da me zadržujejo proti moji volji.
Prosim? Kaj ste rekli?
Nimate me pravice
zadržati tu.
Seveda, kar izvolite.
Pojdimo. –Počnite, kar vas je volja.
V dveh tednih boste mrtvi.
Pripravljeni? –Ja.
Dajem balon.
Kako prenaša vse skupaj? –Za zdaj je v redu.
Ste pripravljeni za premestitev? –Dvignite.
Zmoreš? –Ja.
Nežno ga spustite.
Znova ga dvignite.
Takole.
Dobro.
Izpraznimo pot. Gremo.
Pripravljeni? Ena, dve, tri. Dvignite.
Ravno ga držite. –Gremo.
Nežno. Prestaviti ga moramo na posteljo.
Obrnite ga.
Dobro. –Na levo.
To postavite na mizo. Kabel mora biti na levi.
Pustite ga. Oprostite.
Harry, pridi sem. –Bengy, dol s postelje!
Posnemaj me. Povedal ti bo.
Drži kabel. –Takole.
Povedal bo, če je prehitro. Cole, prestavimo ga na posteljo.
Ena, dve, tri! Dvignite!
Dobro je.
Dobro. –Bengy, dol.
Sezuli ga bomo. –Dela?
Zdaj bomo zamenjali cevki.
Robin, držim te za roko.
Dela.
Dragi, si dobro?
Mislim, da sem.
Mojbog!
Hvala bogu!
Ne morem verjeti, da deluje. –Ja, deluje.
Prineseš Jonathana? –Seveda.
To je to.
Naš novi dom.
Kako se počutiš?
Mnogo bolje.
Diana, in če zmanjka elektrike?
Vpihuješ ročno.
Čedna napravica.
Poglej, kdo je prišel.
Poglej. Takole.
Poglej, Jonathan.
Očka je.
Zdravo, Jonathan.
Zdravo, dragi sin.
To je Bengy.
Ojoj!
Lahko noč, ljubi.
Lahko noč, ljuba moja.
Diana.
Ljubček, si se udaril? Ojoj!
Poiščiva očka?
Kje se skriva očka?
Tam notri je! Poiščiva ga.
Kaj počne poredni očka? Očka?
Jonathan!
Očka?
Robin?
Kristus! Robin!
Prosim te! Robin!
Mojbog!
Prosim te! O, bog!
To je bilo pa zanimivo.
Kristus!
Najboljše sem pustil za konec.
To je vso vojno preživelo v mojem zaklonišču.
Dobra kapljica zgleda. –Saj je dobra!
Dragi kozarci za dobro vino.
Ta je za ljubko Diano.
To je moje. –Mary, Katherine, Bloggs, David.
Kaj je?
Izvoli, draga.
Tid? –Ne, hvala.
Tid pije samo dubonnet.
In to samo za rojstni dan.
Skoraj bi pozabil.
Spi. Za Jonathana.
Vse najboljše, Jonathan. –Vse najboljše!
Spraševal sem se, kako bi bilo,
če bi se napil.
Glede na to, da že tako ne čutim nog.
Mehanske naprave je treba preizkušati,
odkrivati njihove meje.
Dobro je, Ted.
Zanimiv poskus. Robin bi najbrž umrl,
ampak bi ti verjetno izboljšal svoj aparat.
Vsak napredek ima svojo ceno.
Elektrika je po navadi najšibkejši člen.
Pogosto je zmanjka.
Nehaj, no! –Samo hipotetično.
Svoje delo opravlja. –Nima svojega dela.
Profesor je na Oxfordu.
Ni nam treba skrbeti, ker lahko ročno.
In ponoči? –Jaz sem tu.
Ampak moraš spati.
Ni ji treba, kot stroj je.
Robin me zbudi, če je treba. Ne, dragi?
Robin spušča glasove.
Kot raca. –To je kokoš.
Znaš posnemati kokoš?
Sovražim te.
Ni ne vem kaj.
Raje bi imel zvonec ali kaj takega.
Kaj lahko premikaš?
Vsi zamižite.
Lahko premikaš glavo? –Misliš?
Videl sem te.
Dobro.
Premakni glavo.
Ja, lahko bi se malo pozabaval s tem.
Krasno.
Ljubica? –Steklenico?
Zakaj pa ne. Ja. –Zakaj pa ne.
Poslušaj.
Tiste Merconijeve delnice, ki sem jih kupil.
Justin mi je svetoval.
Vrednost se jim je skoraj podvojila.
Resno?
Upam, da je imel tudi Justin kaj koristi.
Ja, izjemno lepo se je počutil,
ker je pomagal nekomu, potrebnejšemu pomoči od njega.
Ubogi Robin.
Hrom do konca življenja.
Ja!
In njegova uboga soproga. Menda je svetnica.
Res je svetnica.
Božanska svetnica.
Draga, prosim, pokliči Teda Halla.
Nečesa sem se domislil.
Robin! –Hudiča!
Dame in gospodje, fantje in dekleta,
predstavljam vam Cavendishev voziček.
Neverjetno! –Bravo!
Samo prikotali se.
Zdaj te ne more nihče ustaviti.
Ni slabo, ne? –Grozno je videti.
In če se pokvari? –Neverjetno, Teddy!
Na levo!
Pes nam je pobegnil! Bengy!
Robin, kako se počutiš?
Fantastično! –Res?
Dela aparat prehitro? –Mogoče malo.
Je zdaj bolje?
Kako dolgo bo zdržal akumulator? –Mislim, da tri ure.
Ne bi bilo bolje, če bi bil bolj prepričan?
Tudi žice imamo. –Teddy, genij si. –Preprosto je bilo.
Uporabil sem verigo s kolesa in Sturmey–Archerjeve zobnike.
Ne vem, zakaj se ni še nihče spomnil tega.
Povem ti, zakaj. –Čakaj.
Ker nisi zdravnik.
Nihče ti ne govori, da to ni mogoče.
Pozdravljeni, glavna sestra. –Pozdravljeni.
Dogovorjena sva z dr. Khanom.
Dr. Khan. –Pozdravljeni, dr. Khan.
Paddy! –Robin?
To je res izjemen dosežek.
Ne morem verjeti!
Kaj, hudiča, je tole?
Ste vi dovolili, da pripeljejo to napravo na moj oddelek?
Pravzaprav, gospod …
Naši bolniki že tako težko sprejmejo svoje stanje,
ne da jim vzbujamo upanje in bodo še nesrečnejši.
Morda je v vaši državi igranje s človeškim življenjem
vsakdanji pojav, tukaj pa ni tako.
Sem bil jasen? Dobro.
Vesel sem, da sem vas videl, dr. Entwistle.
Ta človek je domišljavi bedak.
Najbrž bi ga najraje klofnili. –Verjemite, navadil sem se.
Človek bi mislil, da bo hotel takšne vozičke za bolnike.
Paddy, petaka si mi dolžan.
Ne prehitevaj, kolega.
Že jutri se lahko stegneš.
Je to varno, doktor? –Ne vem, Paddy. Prvič vidim tole.
Vozi 8 km/h.
Če ti piha močan veter v hrbet.
Malo še počakajte, raziščite meje.
Prav imate. Preizkusil ga bom do skrajnih meja.
Ne, ne bomo preizkušali Robina, dokler se ne pokvari.
Pravzaprav
počnemo ravno to.
Rekel je, da ti gre bolje od vseh bolnikov.
Ubogi Paddy.
Ko bi ga vsaj lahko kako spravili ven.
Ni lepo, da ga puščajo takega ven.
Na ulico, kjer ga vsi vidijo!
Verjemita, dami, meni je precej neprijetneje kot vam.
Bloggs mi je zadnjič rekel,
da so vsi prijatelji mislili, da bom obupala nad tabo.
Očitno so me imeli za razvajeno trapo.
Takšna si bila.
Misliš?
Vseeno si me lovil.
Nič nimam proti trapam.
Če so čedne.
No, obtičal si z mano. –Očitno.
Pomisli, koliko ljubic bi lahko imel.
In jaz ljubčkov. –Zate še ni prepozno.
Misliš? In če pridem
in vidim, da si se stegnil, ko sem bila zunaj?
To bi ti pokvarilo zabavo, ne? –Pa še kako.
Čakaj.
Poglej, našel sem očka.
To je očka, ko je bil vojak.
Je bil vojak? –Ja.
In potem …
Tu sva bila v Afriki.
Tam si se rodil.
In kaj je to? –Sloni!
To so sloni!
Sta videla slone? –Ja, sva.
Srečneža! –Ja.
Gremo lahko nekoč v Afriko, očka?
Res mi je žal.
Meni tudi.
Dobro. Skuhala bom čaj.
Gremo lahko v Afriko? Prosim, očka.
To bi bila divja pustolovščina.
Jaz lahko potiskam voziček. –To bi ga dolgo potiskal!
Nič nimam proti.
Si močan? –Sem.
Dokaži mi.
Mogoče si pa res. Veš, kaj?
Mogoče si pa res dovolj močan.
Mamica? –Prosim?
Tole s potiskanjem vozička …
Je to težko, če je pot dolga?
Težje je od otroškega vozička.
Jonathan, malo bova morala zmigati možgane.
Kot ste želeli, g. Cavendish.
Prijazen bodi. –Do 140 kg zdrži.
Kristus!
Hidravlični mehanizem za dvigovanje.
Tega ne boste videli nikjer drugje v Bedfordu.
Kaj pravite?
Kaj?
Zadaj je malo temno.
Počutim se kot prtljaga.
Mislil sem, ker moramo spraviti voziček noter,
da je zadnji del …
Ja, ja.
Ste sedeli zadaj? –Jaz?
Nisem, ampak jaz nisem …
Nisem …
Niste prtljaga, ne?
Ne mislite, da nisem hvaležen. Resnično sem.
Bi radi sedeli spredaj?
Po mojem to ni mogoče, ne?
Po mojem,
če odstranim sprednji sedež.
Previdno! –Mali.
Postreliti jih je treba.
Robin je fantastičen, ne?
Ni dolgčas. –S tabo se lahko pogovarjam.
Mama, udarjal bom.
Res? Odlično! Daj jih!
Srečno, Jonathan. –Hvala, mama.
Lucy je odšla pred enim mesecem.
Le vprašanje časa je bilo.
Rory, res mi je žal.
Vem, da ti ni lahko.
Življenje je sranje, ne?
Trudiš se živeti
in potem se kot grom z jasnega
vse podre.
Rory, vzemi mojo pijačo. Nazdraviva.
Čemu nazdravljava?
Novim zoram.
Si pa razmesaril to šunko.
Pa kaj še. Jaz sem rezal tole, ti pa tisto.
Lepo. Boš? –Ja.
Hvala. –Poglejte Robina.
Neverjetno. –Kako mu to uspeva?
Včeraj me je zasnubil. –Seveda.
Ja. In rada ga imam.
Ti pa si edina ženska v naši družbi, Bloggs. –Utihni!
Ampak ni lepotec.
Ni samo bolečina … –Je zares grd?
No, ja.
Ne, to je čudovito. –Zakaj pa?
Ker so lepotci lenobe.
Grdi pa opravijo, kot se spodobi.
Prav imaš.
Izgubljen v temi in tišini, ampak …
Vseeno boli.
Prebolel bom. Vem, da bom.
Vendar bo trajalo. In za zdaj potrebujem samo …
Šestica! –To!
Očka! Si videl?
Bravo, Jonathan! Šestica!
Torej?
Si užival?
Oboževalke so te obkrožale.
Tebe pa oboževalci. –Mene?
Rory Stewart med drugim.
Aha, Rory!
Lucy ga je resnično zdelala.
Smili se mi.
Pravi, da preživlja večere sam
in gleda televizijo.
Gotovo bi želel, da mu olajšaš samoto.
A mu je ne bom.
Lahko, če želiš, draga.
Ja?
Dovoljenje mi daješ, ne?
Včasih me skrbi, da …
Da se ne zabavaš dovolj.
Ne skrbi zame.
Ne pritožujem se.
Si prepričana? –Vsaj mislim.
Nekako se znajdeva, ne?
Meni je lahko.
Jaz samo sedim, ti pa moraš vse opraviti sama.
Sebični Robin, kot vedno.
Diana, pobegni z mano.
Kam?
V Španijo.
Španijo?
Ne moreva, Robin.
Robin? Bi res to rad, ne?
Kako bova šla v Španijo? –Z letalom seveda.
Kako te bomo vkrcali na letalo, dragi?
Ljubi bog!
Jonathan, si dobro? In ti, Bloggs?
Španija, 1971
Začni. –Vidim nekaj …
Hiša je na plaži in vzela sem podaljšek,
zato si lahko teoretično ves dan zunaj, če želiš.
Si vzela moj sončnik? –Sem.
Vzela sem tudi kremo za sončenje.
Angel si.
Draga, napolniti bi morali akumulator na vozičku.
Pametno.
Bloggs?
Vidiš kabel na tleh?
Gledati moram na cesto. –Lahko.
Ob strani je plošča z vtičnicami.
Vklopi ga v drugo vtičnico.
Ja, vidim. Druga vtičnica.
–Dobro.
Kristus! Oprosti. Nekaj je …
Aparat! –Vžgal se je!
Kaj se je zgodilo? –Ne vem.
Robin! –Res mi je žal!
Stoj. –Jonathan, si dobro?
Sem, mama. –Dobro je.
Odpreti moramo vrata. –Dobro.
Bloggs, odpri Robinova vrata. Ustavila sem se.
Robin.
Bloggs, črpalka.
Jonathan, si dobro? –Sem, mama.
Žal mi je.
Vedela sem, da se bo to zgodilo.
Kaj se je zgodilo? –Ne vem.
Očitno se je aparat pokvaril.
Robin, si dobro? –Sem.
Jonathan?
Ga znaš popraviti?
Ne.
Ne znam.
Žal mi je, Diana. Ne vem, kaj sem naredil.
Tudi jaz ne.
Dober dan, gospa. Gospoda.
Potrebujete pomoč?
Govorite angleško?
Niti ne.
Čisto malo. Malo.
Mehanika rabimo. –Ne, ne rabimo.
Telefon potrebujemo.
Telefon? –Ja, telefon.
Ja.
Odpeljal vas bom v Torredembarr. Tam boste našli telefon.
Prav. –Velja?
Jonathan, prinesi mi torbico.
Hvala, lahko. –Pojdiva.
Takole. –Bloggs.
Prehitro. Ne tako hitro. –Oprosti.
Ne tako hitro. Nisem balon.
Bloggs? Pojdi z njim. Najdi telefon in pokliči Teddyja Halla.
Doma je ali pa v delavnici.
To je številka v Littlemoru. –V Angliji?
Ja. Povej mu, kaj se je zgodilo in da ga čakamo tu. –Prav.
Bomo čakali, da prileti iz Anglije? –Ja.
Prosim, pojdi.
Ko že greš,
prinesi nam klobase in dober kruh.
In steklenico rdečega vina.
In odpirač.
Vso srečo.
Ola. –Ne bom rekla tega.
Kako ste, gospod? Hvala.
Upam, da me slišiš. –Žal mi je.
Prijetna temperatura.
Spominja me na Nairobi.
Jonathan, zmoreš?
Ja, zmorem.
Kar lahko je.
Odlično ti gre, srček. –Res je.
Takoj te bom zamenjala. –Ni treba.
Res ne.
Ljubi bog!
Le kaj mislijo, da počnemo?
No, ja.
Na dopustu smo. To je čisto v redu.
Na zdravje! –Na zdravje, dragi.
Vsemogočni Bog
se rad pošali z nami.
Toda njegove šale imajo vedno namen.
Pravi, da se Bog šali.
Trpljenje tega reveža
nas je združilo v slavju.
In zato imamo zabavo.
Ja, tako je.
Ja.
Sploh ni tako slabo, ne?
Na življenje. –Na zdravje.
Veš, kdo bi užival v tem?
Paddy.
Za božjo voljo! –Teddy!
Zdravo, draga. –Kristus.
Lahko bi se vsaj pretvarjal, da umiraš.
Kaj, hudiča, je tole?
Takole.
Vklopimo ga.
Vesel sem, da je vsaj nekdo srečen.
Kako ste ga uspeli tako zdelati?
Jaz sem kriv za to.
Kaj se sploh potikate po Španiji?
Za to sem kriv pa jaz.
To ni narejeno za medcelinska potovanja.
Vem, Ted. Žal mi je.
Hotel sem videti sončni vzhod na Sredozemskim morjem.
Veš, da sonce vzhaja tudi nad Drayton St. Leonardom?
Teddy, vesel sem, da si tu.
Še večji beg načrtujem.
Ne bom te več reševal.
Tokrat ne mislim samo nase.
Več ljudi je treba rešiti.
Naj se zabava začne!
Ta stol diha?
Kot speči lev! Veličastno!
Je to dr. Clement Aitken?
Z glavo in brado. –Odlično.
Teddy! –Pozdravljeni!
To je Teddy Hall.
Ojoj! –Nisem še videl česa takega.
Ste si ga vi izmislili? –V glavnem.
Samo tako lahko kaj narediš.
Všeč mi je. Je zdravnik? –Ne.
Direktor Sklada za raziskovanje invalidnosti je.
Ki ga je ustanovil. –In se razglasil za direktorja.
Če noče nihče drug, moraš sam.
Poglej, no! Kaj pa je to? –Različica druge generacije.
Pri prvi je slab akumulator,
črpalka je glasna, zato poskušam s solenoidom.
Fascinantno! Kako dolgo zdrži akumulator?
Pri drugi generaciji? Kakšnih šest ur.
Kako dolgo že živite v tem stanju?
Do zdaj 11 let. –Neverjetno!
Če vaši stoli res delujejo, jih bom potreboval ogromno.
Koliko? –Na stotine.
Do zdaj sem sam financiral delo.
Nisem preveč porabil.
Če pa bi začeli s proizvodnjo, potrebujemo prava sredstva.
Oddelek mora razmisliti, ali se to splača.
Življenjska doba obolelih za poliomielitisom
je krajša od povprečne, če tako rečemo.
Žal ne vidim, na podlagi česa bi lahko zaprosil za sredstva.
Držati se moram pravil.
Pravila nas hromijo, ne?
Seveda sočustvujem z vašim stanjem.
Ja, tudi jaz z vašim.
ZAVRNJENO
Ime? –Lady Jane Neville.
Koliko?
Najmanj tisoč, če bo dobre volje.
Bova borbena ali uboga?
Vsekakor borbena.
Te bogate vdove so še kako žilave.
Zakaj spušča ta čuden zvok?
To je voziček. Namesto njega diha.
Ste prepričani, da ste lahko zunaj?
Do zdaj je delovalo.
Kaj točno želite od mene?
Radi bi več takšnih vozičkov. –Za takšne, kot je Robin.
200 funtov na voziček.
Kar je izjemno ugodno, ne?
Pet za tisoč funtov. –Tisoč funtov?
Deset za 2000 funtov.
2000 funtov?
Vedela sva, da lahko računamo na vas.
Ker ste tako radodarni.
Po navadi mi ni težko zavrniti žicarjev.
Ko pa takole hropete pred mano,
očitno moram plačati.
Res ste prijazni. –Zelo.
Fantastično je!
Se počutiš varen?
Na smrt me je strah!
Sem dr. Clement Aitken.
Sem direktor Sklada za raziskovanje invalidnosti.
V tej državi imamo na stotine težko invalidnih oseb,
ki preživijo vse življenje v bolniških posteljah.
Po vsem svetu je takšnih na tisoče.
Mislite, da jim je to všeč?
Vzkliknite, če želite ven!
Ja!
Koliko tisoč po svetu? –Na deset tisoče, morda celo več.
Nihče ni verjel, da je možno živeti, kot živiš ti. –Pokazali jim bomo.
Bi šel rad na svetovno turnejo?
V Nemčiji pripravljajo evropski kongres
o življenju težko invalidnih oseb.
Tam bodo vsi tako imenovani ključni strokovnjaki.
Ti krščen matiček, ko bi te vsaj lahko videli.
Nemčija, 1973
Mislim, da bi moral biti v bolnišnici.
Ne? –Prav imate. Ne.
Si preveril, da bo šel voziček noter?
Seveda sem. Me imaš za neumnega?
Hvala bogu. –Ja. Mislila sem, da ne bomo …
Oprosti. Jaz sem kriva. Izvlecimo ga.
Naravnost. –Takole.
Gremo.
Ne bo šlo mimo.
Ja, Kdo je kriv za to?
Težko bo. –Nisem vedel, da moram izmeriti vrata.
Kolesa so težava. Povleci ga nazaj.
Poslušajte. –Kaj?
Sneti bomo morali podboje.
Bravo, Clem. –Clemu je uspelo.
Clemu je uspelo. –Odlično zgleda.
Tiše, tiše.
Hitreje! Dajmo!
Noter! –Oprosti.
Genialno!
Dogovorjeni smo za sestanek pri upravniku, dr. Langdorfu.
Vse je v redu.
Robin, to moraš videti.
Jaz bom šel naprej, ti jih lahko še šokiraš.
Dr. Aitken? –Ja.
V čast mi je.
Erik Langdorf, upravnik.
Moji sodelavci.
Veliko sem slišal o vaši negi težko invalidnih oseb.
Ta bolnišnica je slavna.
Prosim vas.
Izjemni sodobni stroji.
In vse je čisto.
Voziček ima dihalni aparat?
Upravnik, žal mi je. Rekel sem, da morajo ven.
Če slučajno umre pri nas …
Ne sme priti do tega. Takoj mora ven.
Žal mora oditi.
Seveda, res sem neumen. –Upam, da razumete.
Sodimo pod notranje ministrstvo.
Če se kaj zgodi … –Notranje ministrstvo?
Kot naše Ministrstvo za notranje zadeve? –Ja.
Ne vodijo ti tudi zaporov?
Mislim, da.
Hvala, ker ste nam posvetili toliko vašega časa.
Smem začeti z zanimivim dejstvom?
Na tem kongresu o življenju težko invalidnih oseb
ni niti ene invalidne osebe.
Dr. Aitkin, oprostite, toda …
Težko invalidne osebe so na aparatih, ki jih ohranjajo pri življenju.
Kako naj bi torej prišli?
Dovolite, da vam predstavim
g. Robina Cavendisha.
Dobro.
Sem ga bom postavil.
Britanec?
Robin, imaš vprašanje za naše gostitelje?
Ja, imam.
Zakaj zapirate invalidne osebe v zapore?
V zapore?
Ne, ne!
Najboljše opremljene ustanove na svetu imamo.
Vem, a jih vodijo zaporniški pazniki.
To pa ne!
Pacienti so skriti.
Z njimi ne ravnate kot s člani družbe.
Zahtevam, da umaknete to izjavo.
G. Cavendish vas ne želi užaliti.
Želi povedati, da je mogoče težko invalidne osebe
bolje integrirati v družbo.
Vsekakor. Vidim, da vam je vsem zelo mar
za težko invalidne osebe.
To mi je jasno.
Naj vas vprašam, kaj vidite,
ko pogledate mene?
Vidite bitje,
ki je komaj živo?
Ali vidite moškega, ki je pobegnil iz zapora
bolnišničnih sten?
Imam napravo,
pod tem sedežem, ki diha namesto mene.
Doma imam ob postelji aparat za dihanje.
Imam izjemno skupino prijateljev.
In najpomembnejše, imam soprogo.
Kot vidite, sam ne zmorem ničesar.
Pa sem vseeno tu.
Ko sem ohromel, sem želel umreti.
Ja, želel sem umreti.
Toda moja soproga mi ni dovolila.
Rekla mi je, da moram živeti.
Da moram gledati najinega sina, kako odrašča.
Pa sem živel naprej.
Ker mi je ona to rekla.
Najbolj zaradi nje.
Z njo in zanjo.
In od takrat vsak dan
sprejmem tveganje smrti,
ker ne želim samo životariti.
Želim resnično živeti.
Zato vas rotim,
vrnite se v svoje bolnišnice
in povejte svojim invalidnim pacientom,
da lahko tudi oni resnično živijo.
Vsi imate to moč,
da odprete vrata in jih osvobodite.
Pomagaj mi ga obrniti na bok.
Johanthan, pomagaj mi ga obrniti na bok.
Takole. V redu je, ljubi.
V redu je.
Vse je dobro.
Lahko ga obrneva na hrbet.
V redu je, ljubi.
Počisti tole, srček.
V redu je.
V redu je, moj zlati sin. V redu je.
Žal se to zgodi po več letih na aparatu.
Pljučna ovojnica se razdraži,
pride do manjših natrganin in do krvavitve.
Dejstvo je, da se bo stanje slabšalo.
Pogostejše in obilnejše krvavitve.
In …
Lahko se utopiš v svoji krvi.
Se spomniš zgodbe v Keniji o …
O zapornikih Mau Mauja?
Spomnim se.
Njihov vodja je rekel:
"Svojim ljudem dajem dovoljenje umreti."
In do jutra
so vsi umrli.
Odločil sem se, da je prišel tudi moj čas.
Dovolil si bom oditi.
Kaj pa bo z mano?
Končno boš svobodna.
Nočem … Ne!
Ne.
Res si neumen!
Kaj misliš, da počnem vsa ta leta?
Tvoje življenje je tudi moje!
Oprosti, Jonathan.
Jonathan.
Pusti jo.
Dobro.
Prav, naj bo po tvoje. Kot vedno.
Ampak da ne bi kdaj koli rekel, da bi to storil zame.
Veš, da je to nezakonito?
Ja, ampak kdo bo vedel?
Če bosta sodelovala Diana ali Jonathan,
lahko končata v zaporu.
Ne bom ju vpletel.
Pa ti? –Jaz.
Vse življenje že kršim pravila.
Prisezi, da veš, česa me prosiš.
Ja, vem, česa te prosim.
Moramo ga opogumiti.
Mu pregnati morbidne misli.
Da dojame, kako ga prijatelji potrebujemo.
Colin, ne bomo ga ohranjali pri življenju zaradi prijateljev.
Seveda ne.
Verjamem pa, da bi se želel posloviti.
Živjo.
Toby.
Vsem govori, da se poslavlja.
Tudi dekletom? –Trevor!
Načrtuješ še en veliki beg?
Čas je za odhod.
Vsaj kar se mene tiče.
Tako kot prejšnjič
ne boš počakal prijateljev.
Prepočasen si zame, prijatelj.
Pet funtov mi dolguješ.
To je saint-milion '59.
Moja zadnja steklenica enega najboljši vin vseh časov.
Jonathan, kozarce?
Teddy.
Robin.
Harry! –Dolga leta smo prijatelji
in rad bi povedal …
Harry!
Sem polomil voziček? –Nisi.
Daj mu kapljico. To te bo spravilo k sebi.
Robin, prijatelj stari, nate.
Jaz pa pijem na vse vas.
Na zdravje, Robin. –Na zdravje, prijatelj.
Zbogom.
Obriši si solze.
Vem, da je slovo težko,
a komaj čakam, da grem na pot.
Ne jokaj, ne vzdihuj.
Na koncu predora je svetloba.
Zbogom, prijatelj stari.
Srečno pot, z nami nazdravi.
Nasvidenje in zbogom.
Nekaj ti moram povedati.
Želim, da veš, kako si vplival na moje življenje.
Ni mi bilo vedno lahko.
Toda vsakič, ko pridem sem,
odidem močnejši.
Ne zato, ker ti gre slabše kot meni. –Seveda.
Tak pač si, Robin.
Ali si vsaj postal tak. Bog ve, kako.
Hvala, Cole.
Pogrešal te bom.
Ljubi.
Ljubica.
Dovolj je bilo.
Prav.
Pričakujem, da to veš, toda …
Za vsak primer …
Nihče te ne bi mogel ljubiti, kot te ljubim jaz.
Vem.
Ljubezen moja.
Moje življenje.
Tudi jaz te ljubim, Robin.
Ljubezen moja.
Moje življenje.
Clem.
Živjo, Robin.
Čas je.
Prav.
Kdaj? –Danes.
Zdaj.
Ob 11.30 pridem.
Kot kakšna vojaška operacija, kaj?
Lahko računaš name.
Uskladiva si ure.
Prihajam.
Hvala, Clem.
Kmalu se vidiva.
Pokliči Jonathana.
Jonathan.
Oba me dobro poslušajta.
Pred 11.30
odidita iz hiše.
In ne vrnita se
pred poldnevom.
Prav.
Obljubi, da se bom imela čas posloviti.
Imela boš čas.
Zdravo! Dolgo vaju nisem videla.
Kaj bosta?
Jaz ne bi nič, hvala. Mama?
Še sem tu.
Najprej ti, Jonathan.
Zbogom, oče.
Rad te imam.
Sin moj.
Moj fant.
Dal si mi več, kot si lahko predstavljaš.
Torej …
Nimam poslovilnega govora.
Nimaš nič proti?
Ne.
Dal si mi čudovito življenje.
Čeprav nisi pričakovala takšnega.
Res je.
Tudi jaz ga nisem.
Hvala ti.
Ker si izbral življenje.
Ob smrti je bil Robin Cavendish
respironavt, ki je doživel najvišjo starost v Britaniji
in imeli so ga za medicinski fenomen.
Oprema, ki sta jo razvila Robin in prof. Teddy Hall,
je spremenila življenje tisočim težko invalidnim pacientom.
Diana se ni znova poročila. Postala je babica trojčkom.
Jonathan je postal filmski producent.
Ta film je njegovo posvetilo materi in očetu,
ki je izbral življenje, da bi videl sinovo odraščanje.
Prevod: RETAiL Tehnična Obdelava: WWW.BLiNK.si
VŠEČKAJTE NAŠO FACEBOOK STRAN: Crazy Srbin Production